så det manglar heilt opplagt ein T og når eg såg der så er der eit tomrom så ein tenker jo liksom her her kunne dei jo berre trykt ein T og det har dei gjort i Lund Missale så har dei trykt ein fin T.


men den er jo T-en er jo på sida %overlapping.


ja ikkje sant det er jo det man\ein det er det liksom ein ser at dette her er jo eit typisk T-kors det har jo det er berre det ser ut som ein T.


og så ein kan jo tenke seg at dette bind sidene saman ikkje sant.


det som manglar står på sida ved sidan av.


men då er det rart at dei har latt den ruta stå open.


ja det er veldig rart og dette herne tomrommet er jo større enn dei andre missalene sånn som ja %eee i København og Lund og Åbo.


så det er det er veldig rart at dei har laga så stort.


eller eller tenker dei at det er på ein måte ein slags overgang mellom den trykte boka og den handskrive boka at det er.


altså det det det i mange altså mange tidlige trykk så %eee har man jo faktisk satt av plass til å fylle initialer.


det er ikke gjort i noen eksemplarer av Missale og og alt er trykt altså alle initialer er trykt.


men %eee men det men det er nok men altså dette har jo Rev %eee det er krusifikset der har han overtatt fra Matthæus Brandis som trykte %eee København-missale i femtenti.


og det er så %eee det er det er det er brukt tidligere.


men men dette er nok mer enn typografisk effekt det er ikke ment å fylle i en initial manuelt der.


men det er jo morosamt vi ser jo eksempel på at folk har prøvd å fylle dei ut sjølv då og det er jo veldig freistande meir eller mindre vellykka bokstavar som er satt inn for det er jo sånn at ein føler det det er jo eit tomrom der.


og kvifor har dei satt av så stor plass?


men det finst eit anna tomrom her kor dette er sjølvinnfyllingsbok viss du blar litt Erling for eg trur me har notelinjer her òg.


og her fordi at dette s£ er jo ei bruksbok kor ein skal òg altså i løpet av ei messe så så skal det syngast og spelast og då er det jo ikkje berre tekst då er det òg musikk og då får me dei sidene her.


og det var det at Paul Rev hadde ikkje han kunne ikkje trykke notasjon eller noter så desse her måtte jo fyllast ut for hand.


og her ser du nokon verkeleg har slått seg laus eller gjort feil eller dere\dokker ser på denne borden %heh.


så her er det og noko har dei gjort og noko har dei ikkje gjort og dei missalen eg har prøvd å sett på ein del av missalene for der ligg òg digitalisert på i København der ein kan sjå på ganske mange og nokon har ikkje noko i det heile tatt mens andre har det meir eller mindre kva dei har fylt inn.


så er det noko som er veldig veldig stramt og flott då %overlapping er ikkje mye\mykje sjølvutfylling.


nei her er alt fylt ut frå før så det er og det er sånn typisk sånn ein ser i bønnebøker som er trykt i Paris så ser ein desse herne rammene rundt.


og viss der er og det er jo ein veldig flott forteljing ja.


je£ vel£ eg ønskjer berre %unint for de£ dette viser jo synst eg veldig tydeleg at desse bøkene fortsatt\framleis er ein tid i boktrykkarkunsten kor man\ein òg skodar bakover altså ser mot %eee dei handskrive kodeksane %eee og kyrkjebøkene kor du har illuminasjonar kor det er ein kunstnar som uttrykker seg for på ei trykkeplate.


dei dei fant fort ut at det skulle dei slutta med.


ja det %heh ja men det er jo viktig informasjon då som ligg liksom òg her i vå£ i det våpenskjoldet men her ser ein jo òg heilt nedst så ser dere\dokker bebudelsen\varselet eller engelen som kommer\kjem til Maria %eee som ligg der.


og så er det dei to fyrane på sida som er litt sånn uklare kven eigentleg er.


og så ser ein på ein måte den ga£ gammal dette er jo frå det nye testamentet det er jo det nye som kommer\kjem den nye pakta og så er det på ein måte her ser ein ein stadane frå fyrste mosebok der gud er den store skikkelsen som står på sida i midten og held handa opp.


også ser dere\dokker over den så ser dere\dokker ein sånn engleskare, men under så ligg der to englar og ein av dei har tydeleg eit horn.


så dette er liksom dei falne englane det er dei som har %eee ja falt ned frå %overlapping.


kven er kven er denne teikninga meint for?


den er meint dette er jo ein bok for prestar.


men er det trur du teikninga er til presten eller er det sånn at når nokon ser at presten les ei bok og så ser dei teikninga?


ja at dei vil det ja for at du kan jo tenke at nokon tok denne boka som ikkje var prestar og begynte å bla i han.


det kan jo ein tenke med alle bøker men om dei %eee skjønte det det.


men det er jo ting som er er kjent då frå %eee frå kyrkja dei har møtt før og kjenner til.


og det er jo det på ein måte sjølv om dei ikkje alle skjønte latin så hadde dei høyrt det så mange gonger og sett det praktisert så dei dei kunne det på ein måte då og dei skjønte det så det kan vere at då dei så desse teikningane så har det komplementert teksten.


så det er i alle fall lett å tenke at %eee at denne boksida er mynta på Gerhard Munte for dette er ein design som man\ein vil kjenne igjen frå jubileumsutgåva av Snorre med desse herre bordene rundt.


men altså der %eee Gerhard Munte-estetikken kommer\kjem jo frå eit stad.


ja men %eee men %eee Erling me nærmar oss %eee me er eigentleg på overtid %eee.


ja men sant vi må berre høyre nå må vi spørje Bente som har reist med desse bøkene berre heilt kort sant fordi at ho snakka om at dei kanskje reiste i koggar viss dei har god tid og i dag er dei i koffertar.


vi reiser i koffertar som er klimaregulert sånn og er s£ der er masse sånn emballasje inni dei så dei ligg veldig støtt og der er hengelåsar på koffertane og vi er alltid to og vi ser på det heile tida.


også har du sånn handjern som lenkar dei fast ikkje sant?


men eg ville berre seie at noko av det eg synst er fint med å reise med bøkene det er at %eee vi reiser med dei eksemplara vi har som vi har i våre magasin men eigentleg så tenker eg at bøkene kommer\kjem litt heim.


for det er jo på ein måte dei har jo vore i alle desse kyrkjene rundt omkring ikkje sant eg var i Bergen og snakka for femte- og sjetteklassingar og det var i Jesu Kristi nei Kristi krybbe skole rett ved sida av Mariakyrkja.


så dei tok liksom den at her i den kyrkja rett ved sida av deg liksom for rett ved sida av alle i Ørsta der vi har vore i Sarpsborg i Stavanger og i Hamar så har dei hatt desse bøkene.


så dei høyrer på ein måte til der òg sjølv om dei ikkje er der nå.


Espen %eee teksten som me har vore inne på her er altså på latin %eee med og utan variasjon med og utan norrønt tilsnitt og så vidare.


Espen jobbar altså òg på å fullføra eit gigantisk prosjekt som blei iverksett i mellomkrigstida som var å laga ei ordbok over norrønlatinen.


%eee det har vore litt stillstand i etterkrigstida på det prosjektet men me jobbar med det nå på Nasjonalbiblioteket for å fullføra det sånn at norrønlatinen skal vere tilgjengeleg for andre enn berre Espen i %eee %eee heile verda eigentleg ville vore greitt.


men spørsmålet mitt til deg %eee Bente har reist med bøkene.


bøkene reiste i si tid og var ute i kyrkjene.


me må jo anta at dei tolv hundre eller femten hundre prestane som skulle halde messer forstod latin sånn nokolunde sjølv om det ikkje er nokon garanti for det heller viss eg %eee viss der er ein kontinuitet frå tolv-trettenhundretalet.


men va£ kven var det som beherska latin i Noreg i femtennitten?


altså det det var var nok mange som eller mange og mange altså det men det er nok flere enn vi tror.


altså vi vet jo at for eksempel når italieneren %foreign i Lofoten så kunne han snakke på latin med den lokale presten.


altså det var den måten de kunne kommunisere på og altså latin var altså i utenriks altså i kontakt med utlandet så var jo latin en selvfølge.


og da %eee det er jo altså til og med kontakt med Russland foregikk på latin i %eee norsk middelalder.


så det betyr at prestane snakka latin %eee s£ eller k£ sånn nokolunde diplomatar handelsfolk.


ja de norske kongene det er noen og flere av dem vi vet holdt taler på latin Håkon den femte Magnusson for eksempel.


ja %eee og men når me er i femtennitten trur du at Christian og Hans kunne snakka på latin?


ja på den tiden %eee det var vel var det ikke Christian den første var det ikke %eee jeg tror det var %eee %eee ved pavestolen så sa de at han %eee at han var et vakkert dyr det var bare så synd han ikke kunne snakke.


men men jeg tror at kongene etterpå de kunne det og vi vet at for eksempel den russiske tsarens utsendinger til Sten Sture i Sten Sture og de russiske diplomatene snakket sammen på latin.


d£ det er interessant for det betyr at man\ein må og anta at %eee både høgadel men kanskje òg lågadel %eee beherskar latin som ein del av dannelsen\danninga.


nei men sant altså folk med folk med utdanning vil jo i ein eller anna form ha lært latin.


%eee og kor mange kan det ha vore sånn sånn på titalets anslag.


%eee altså det er klart at %eee ja jeg skrev om kapittelet om latin og gresk for Norsk språkhistorie så jeg så litt på det der, men det var veldig vanskelig å få noe slags statistikk.


men altså det er veldig mange eksempler på latinbruk altså for eksempel ved Håkon den femte Magnussons hoff altså en stormann reiser seg opp og holder en tale på latin så spretter Håkon den femte Magnusson opp og svarer med en lang tale på latin.


altså %eee Håkon Håkonsson lot lese latinske bøker for seg på dødsleiet og Olav Kyrre håndterte rundt tusenogsytti latinske kodekser altså så vi har det gjennom middelalderen.


men men jeg vil regne med at det har nok vært en del latinkyndighet altså ved hoffet for å si det sånn a£ altså altså og %eee det har nok vært %eee Alva Tornberg for eksempel som ambassadør i London kommuniserte på latin.


då då %overlapping me må kunne anta at utifrå det at me ikkje veit kor mange men antageligvis\antakeleg og det er interessant Bente for fyrste gong du viste meg så trudde eg det var folkespråk.


men sidan det er femtennitten så vil eg då tippa at utifrå det eg høyrer dokker seier av dei to sidene som då er skrive på norsk eller men som då er norrønt og dei resterande ni hundre pluss sk£ fire fem hundre sidene som er skrive på latin,


var det antageligvis\antakeleg fleire i Noreg som leste\las latinen enn norrønten når det kom ut.


for i femten nitten så er det ikkje mange i Noreg som forstår ein norrøn tekst.


altså altså d£ parallellen her må jo vere sant at at fremdeles\framleis så har du ikkje fått eit nytt lovverk etter Magnus Lagabøtes landslov som vi har snakka mye\mykje om her før %eee og dei treng jo dette her sant for samfunnet utviklar seg sjølv om lovboka står stille.


og då veit vi at %eee særleg når då bøndene fekk ansvar for å dømme på bygdetinga så sleit dei med å å lese loven som sirkulerte i ulike avskrifter og litt sånn ad hoc %eee oversettelser\omsetjingar så då då er det jo heilt klart eit akutt problem at dei ikkje skjønner kva som står i loven men det er jo då frå femtennittitalet.


%mmm nei men ed£ der svarer eg deg berre for at du ikkje kan svare på %overlapping ja.


det siste spørsmålet før me skal gi oss dei som vil sjå bøkene kan gå inn etterpå.


dei ligg rett i syninga der og eg anbefaler folk å gjere det men det er eit spørsmål til.


veit med kva tid dei den tredje og den fjerde kom ein trykk bok trykte bok i Noreg?


kor lang tid tar det før dei gjer det igjen?


ja det er den som blei trykka i christi£ sekstenførti førtitre ja.


og da er det ein danske som kommer\kjem og trykker.


og det er ganske interessant altså me snakkar om altså femtennitten desse to kommer\kjem og så snakkar me om hundre og tjue år før trearen og firaren kommer\kjem %eee og ennå fleire år før den fyrste trykkpressa kommer\kjem faktisk til Noreg.


%eee så det er %eee desse to bøkene er unike på veldig mange måtar og sånn at dei står heilt aleine i starten av norsk bokhistorie som i dag har i år har femhundreårsjubileum.


det er mange ting å seie til det men nok er nok.


Bente og Espen tusen takk for at dokker kom.


eg anbefaler alle å gå og sjå i utstillinga etterpå viss dei ikkje har gjort det og viss dei har gjort det éin gong gå og sjå éin gong til.


hallo alle sammen og velkommen hit til Nasjonalbiblioteket og Målstova.


her skulle det ideelt sett vært stappfullt av hoder, men i det minste har jeg tre kloke hoder bak meg her.


er Vinduet-redaktør Maria Horvei og universitetslektor og kritiker Marius Emanuelsen som har satt seg fore å gi oss Shakespeare komplett.


de har allerede de vært gjennom Shakespeares komedier, tragedier og lyrikk, og nå har de også fått med seg forfatter Aage Borchgrevink til å se på Shakespeares historiske spill.


og da gir jeg rett og slett ordet til dem.


velkommen til Shakespeare komplett, ei samtalerekke i fire delar der me gjev deg oversikta over heile det kunstnariske virket til herr William Shakespeare.


i kveld så er tida komen til historiespela og me vil dermed gje eit djupdykk ned i dei blodige intrigane som skjuler seg bak den britiske kongerekka.


velkommen til deg Aage veldig kjekt %%eee å ha deg med.


korleis %eee kom du til %eee denne %eee delen av Shakespeare historiespel?


%mmm egentlig så tror jeg det %heh handler litt om at jeg ikke helt skjønte hvordan ting fungerte i ungdomsskolen og så ble jeg opptatt av makt og disse %eee disse skuespillene her de %eee de tematiserer jo det på veldig mange måter.


senere så har jeg jo i mange år jobbet i noe som heter Helsingforskomiteen menneskerettighetsorganisasjonen og %emm fulgt veldig mye med blant annet på utviklingen i Russland da siste tyve\tjue og tredve\tretti år egentlig.


og og der er det veldig mange paralleller egentlig til %eee til disse skuespillene og og hvordan makta er veldig teatralsk da og fremstilles og projiseres på veldig mange rare måter og og veldig utstrakt bruk av %eee historier da i i fremstillingen av av av makt.


mere historier enn enn enn faktiske valg kan du ofte si.


med historiespel så snakkar jo me då om dei ti skodespela som er klassifiserte som historiespel i den fyrste folioutgåva av Shakespeares samla verk frå sekstentjuetre.


i det er ti skodespel i tillegg til %eee Edvard den tredje som er eit meir nyleg kanonisert skodespel der Shakespeare skreiv iallfall delar.


og det er jo snakk om ein samling veldig forskjellige %eee skodespel men dei er alle då dramatiseringar av britiske kongars vekst og fall i dei fire hundre åra før Shakespeare si eiga tid.


%eee og det dei har til felles kan ein vel sei det er at det er dei gjev oss ei tolking av historie der makta ikkje blir fordelt etter eit allment gyldig prinsipp.


%eee det er meir makt er noko som blir tilkjempa noko som blir vunne noko som blir tapt.


og det handlar om krig, det handlar om alliansebygging, det handlar om manipulasjon, so det me vel heilt innleiingsvis og generelt kan seie er at Shakespeare gjev oss ei historie forma av menneske og menneskelege aktørar på på godt og vondt.


men sjølve kategorien historiespel den er jo fyrst og fremst noko som redaktøren av folieutgåva gav oss.


både og fordi at %eee som jeg tror jeg har nevnt tidligere sant så er jo %eee er jo er det jo slik at dronning Elizabeth hun %eee hun oppretter da sin egen %eee trupp %foreign i i femtenåttitre som skal være en slags goodwill-ambassadører.


og mye av det de gjør er å reise rundt å faktisk fremstille versjoner av historien %eee i relativt %eee idylliserende lys tror jeg vi kan si men ikke ikke bare men at det er en slags propagandafunksjon.


så det finnes veldig mange historiespill fra sånn ganske tidlig av femtenåtti tidlig nittitall %eee og så videre %eee men %eee de mange av de historiespillene til Shakespeare når de kommer ut i bokform på femtennittitallet så blir de fremstilt som tragedier.


%eee tragedien om kong Rikard den tredje for eksempel.


%eee og det er en av grunnene til at det ikke er så mange andre tragedier fra Shakespeare sånn på denne tiden her snakket om at et var ganske få %eee innledningsvis men %eee da når de setter sammen Folioutgaven i sekstentjuetre så er det %eee redaktørene %eee Heminges og Condell som %eee som som grupperer disse historiespillene som %foreign.


og det de gjør da er at de ikke går fram %eee kronologisk på den i den rekkefølgen de er blitt skrevet i men at de setter det opp fra begynnelse.


du %mmm begynner med King John %eee som er den tidligste kongen Shakespeare skriver om.


og så slutter de med Henrik den åttende som jo er %eee pappaen til dronning Elizabeth som er det siste stykket %eee vi vet at Shakespeare har jobbet på også som er fra sekstentretten og et samarbeid med %eee John Fletcher som har skrevet to tredjedeler av det men der selve fødselen til dronning Elizabeth er %eee en av de viktige hendelsene.


men det er en anomali altså %eee som også setter et slags sånn punktum for hele Shakespeares karriere fordi at %eee fordi at %eee vi vet at mens det ble spilt under tittelen All is True i sekstentretten så brant også The Globe soen£ alle de andre skuespillene er fra dronning Elizabeths %eee tid i denne kategorien.


ja og det får jo visse konsekvensar for for kva me kan anta eller måten dei heng saman med si eiga tid på.


%mmm absolutt og dette her er jo tekster som %eee som bare %eee det er ikke det at de bare kan fungere under dronning Elizabeth men de kan bare oppstå under dronning Elizabeth.


så hvis vi tenker da at de begynner som en slags sånn statlig propaganda, så er jo det som skjer da på femtennittitallet at man begynner å skjønne at dronningen kommer ikke til å få barn.


%emm dette kommer ikke til å bli et vanlig arvelig %eee monarki %eee der en sønn tar over etter sin far eller sin mor men at det blir en annen form for maktovertakelse og og regentskifte.


og da blir jo %eee det å iscenesette disse ulike delene av historien det blir en måte å gå gjennom de måtene dette kan skje på ikke sant og vi får en %eee %eee og hvor du ofte fokuserer på alt annet enn fredelige maktovertagelser.


ja så det ein på ein måte kan seie det er at dette er skodespel som tematiserer samtidig politikk altså femtennittitalspolitikk gjennom fjortenhundretalspolitikk i ei tid da sensuren elles sto veldig sterkt.


det var jo faktisk ikkje lov å snakke høgt om %eee kva som skulle skje når Elizabeth ein gong dør.


nei og det blir jo verre å verre %eee utover i %eee regimet hennes også og og og det siste %eee stykket Shakespeare skriver %eee i denne rekken det er altså Henrik den femte er fra femtennittini.


etter det så er det ikke trygt å skrive historiske skuespill le£ lenger.


ja så %eee Shakespeare sin omgang med fakta altså kva som reint faktisk skjedde den er omtrentleg %eee me må kanskje åtvare om viss folk er veldig opptatt av den slags %eee så vel så %overlapping.


helt på tur men den er ikke %eee det er ikke det det handler om.


dei som døyr dei døyr og ikkje sant han han han %foreign stemmer men men dei er jo hans førestillingar om korleis ting kunne ha skjedd og %eee vel så mykje som historiespel som sådan\såleis så er det jo då politiske spel.


det handlar om makt %eee som sagt og %eee det er jo noko av det som gjer dei så så grunnleggande %eee moderne det er jo det at Shake£ i Shakespeare sin versjon so speler historia seg ut som ein konsekvens av menneskelege handlingar.


det er ikkje ikkje guds intervensjon for å seie det slik.


og det det gjør nettopp at at at at i disse stykkene så så er det en slags pågående undersøkelse, ikke bare av hva makt er men også av hva er historien, hvilke krefter er det som former historien?


vet ikke om du %eee har har tenkt noe mer på det rundt det Aage?


%eee men det så det det kommer jo veldig tydelig fram hans interesse for mennesket i det hele da og og på en måte %eee men slik som hele %eee kongetittelen er skal liksom da være %eee gudommelig sanksjonert.


og %eee legitimitet er jo et sånt spørsmål alle disse skuespillene brukes veldig lang tid på ættetavler og den type ting som skal %eee på en måte forklare %emm forklare liksom %eee en viss kongens rett over ja Henrik den femtes rett over Frankrike for eksempel eller etter eller annet slikt.


så når det kommer til stykket så %mmm så er det jo mere den rå makten og det er på en måte samspillet mellom dette legitimitetsbehovet og den rå maktbruken er det som gjør dette interessant og mellom der så står det alle menneskene %heh på den ene eller på den annen måte da %emm.


og det er jo det er jo viktig å understreke at at dette her er jo ikke %eee bare %eee maktkritikk heller på noen måte fordi at altså det Shakespeares kompani lord Chamberlains menn de opptrådde ofte for dronning Elizabeth og da er det selvsagt grenser for hvor %eee hvor langt du kan gå i en type kritikk av av makta.


poenget i mange av disse spillene handler jo om at på en måte når når senteret når kongen når monarken er svak så er det ingen ende på den det kaoset som kommer til å følge av det %eee sånn at det er jo også en altså en en en maktkritikk av %heh av dårlig makt da.


%emm men nei den er ikke %unint det er ikke noe enkel kritikk av makten som sådan nei, det er det ikke.


nei no skal me prøva å ta oss gjennom alle stykka %eee og %eee me kjem til å nærma oss dei i den rekkefølga dei er skrive.


ikkje som i folioen altså da med %eee og da dermed altså for å seie det på %foreign då vi begynner på episode fire.


ja %emm og der finst %emm det finst ein ganske etablert %eee måte å å sjå på historiespela på der %eee ein %eee delar dei opp i sekvensar der %eee den fyrste sekvensen tematiserer Rosekrigen og og den andre sekvensen tematiserer Henrik den fjerde og Henrik den femte.


%eee det er ein viss eit element av konstruksjon over det, %eee for dei vart nok ikkje skrive heilt som sekvensar som sådan\såleis av Shakespeare.


altså på et eller annet tidspunkt sånn så skjønner man at %eee at Shakespeare får en idé om at dette her kan han jobbe videre med %eee og og at det gå£ at han kan knytte det sammen på ulike måter men det er veldig farlig å å gå ut fra at at Shakespeare tenkte dette på dag én.


først skal jeg bruke ti år på dette eller fem år på dette så skal jeg bruke fem år på dette og så er jeg ferdig.


det det den tanken tror jeg aldri har vært der, men at det har vært en slags sånn kommersiell %eee logikk og en kunstnerisk logikk, det tror jeg %eee absolutt at man kan snakke om.


så då kjem me jo då til den såkalla el£ då begynner me rett og slett med den såkalla rosekrigsekvensen.


kva er det %eee kor hen kor hen er vi no %eee Marius?


da er vi %eee veldig tidlig faktisk i Shakespeares %eee karriere og %eee det er vel mange s£ eller flere som tenker at at %eee Henrik den sjette-skuespillene er noe av det aller første Shakespeare %eee skriver.


og vi vet også at %eee det er en %eee heidundrende %eee suksess.


%eee så er det jo tre stykker da om Henrik den sjette som alle sammen er fra sånn tidlig femtennittitall.


og %eee ikke bare er det episode fire %heh men %eee denne %eee denne %eee disse tre stykkene om Henrik den sjette begynner egentlig med det vi tenker på som andre Henrik den sjette og så kommer tredje Henrik den sjette og så blir første Henrik den sjette skrevet som en slags prequel til toeren og treeren.


%mmm men %eee for enkelheits skuld så kan me då etablera at desse tre skodespela, Henrik den sjette del éin, to, tre, dei dekker den historiske epoka frå Henrik den femte sin død i fjortentjueto fram til Henrik den sjuande kjem til makta %eee i fjortenåttifem.


og med det så gjev han oss både oppspelet til og gongen i og %eee avslutninga av Rosekrigen som var ein meir enn tretti år lang borgarkrig i England der huset York og huset Lancaster kjempa om retten til den britiske kongetittelen.


og Henrik den sjette del éin den gjev oss då fortellinga om korleis England taper terretoritum£ territorium i Frankrike og korleis ein veldig veldig ung og veldig påverkeleg kong Henrik den sjette vert til ei ei brikka i eit stadig meir %eee eskalerande maktspel med hoffet.


og so i del to så har Henrik blitt myndig, han har gifta seg.


han inntek\overtek trona men han har framl£ han er fortsatt\framleis ein veldig svak regent.


%eee han vert manipulert %eee rundt alle rundt seg inkludert ikkje minst av si eiga kone dronning Margerete.


og det endar då med at ein av dei mektigaste adelsmennene ved hoffet %eee hertugen av York går opent ut og erklærer sin %foreign %emm.


så får ein rett og slett rosekrigen %eee og alle slaga dei blir skildra i i del tre.


og det endar med at %eee at %eee kong Henrik den sjette blir drepen av Rikard av York og Edvard den fjerde frå huset York går inn i %eee rolla som konge av England ja.


det er %eee dette er jo rosekrigen er jo %emm kjent som inspirasjonen til George R.R. Martin %eee som då han skreiv Game of Thrones og det er jo ikkje så vanskeleg å forstå.


nei det %eee ja hvor skal man begynne der egentlig?


altså det det det mest opplagte ligger jo %eee eller i hele %eee fra starten av Game of Thrones hvor på en måte de to husene som står mot hverandre da er %eee eller kongeslektene er er Stark og Lannister som jo er York og Lancaster.


det det det er jo veldig likt men %eee da jeg da jeg da jeg så den jeg jeg ikke noe sånn kjempe Game of Thrones %eee %eee fan men %eee men %eee var litt klistra første sesongene.


og en av de tingene jeg synes var veldig interessant med med med den sånn %eee tv-serien hvordan den hvordan den på en måte relat£ altså forholdt seg til publikum var at den brøt med den liksom sånn sentrale %eee mest sentrale da av alle sånne tv-seriekonvensjonene,


som er slik at %eee at publikum de kommer for konseptet men så blir de sittende foran tv på grunn av karakterene.


%emm og slik så er det at du kan føle at på en måte alle tv-serier etterhvert begynner å ligne på hverandre handler jo med dette her at det blir sånn karakterbasert.


mens i %eee Game of Thrones i første sesongen så er jo da %eee protagonisten altså den den skikkelsen vi ser mest til det er jo %eee en av %eee Ned Stark heter han da en av lederne fra det noble men litt ville nord %emm litt engelsk kanskje.


%eee og han %eee han blir ganske sånn %eee %eee brutalt hugget hodet av helt på slutten så da skjønner vi at den kontrakten med at på en måte at dette skal sitte her for karakterene den gjelder ikke her.


og det er jo liksom noe av det samme i disse %eee ti skuespillene her at du %eee når du leser dem og i sammenheng så får du en eller annen sånn stor og episk og ganske sånn overveldende følelse av historie som utspiller seg.


på tross av at disse skikkelsene dominerer enkelte stykker så er det er det en større kraft som på en måte driver gjennom hele hele da.


så det tenker jeg er noe George Martin var ganske bevisst på da han %eee jobba med sine ting.


berre ein konkret i Henrik den sjette-stykka òg så er det jo %eee det me i seinare stykke får ein mykje meir vektlegging av den enkelte kongens vekst og fall, så i Henrik den sjette så er jo ikkje kongen så viktig eigentleg.


nei %eee og d£ og det faktisk så jeg leste jo disse stykkene for mange år siden men ikke i %eee kronologisk %eee rekkefølge %eee og og har alltid slitt med å liksom få hode og hale på dem og klare å skille hvem var hvem og alt dette her.


men så leste jeg dem jo om igjen da som sånn oppkjøring til dette her og det som slo meg var jo at %eee jeg synes de fungerte mye bedre etter at jeg hadde sett X antall %eee H_B_O-sesonger\HBO-sesonger og kanskje særlig Game of Thrones fordi at da la jeg merke til at %eee hver akt i særlig andre og tredje Henrik den sjette som er de som er skrevet først,


de er bygget opp som episoder som er kny£ handler om det er én hendelse som står sentralt men så er det en større storyline som ruller og går og du vet ikke helt hvor vi kommer til å ende opp eller hvem vi kommer til å komme innom underveis.


så det er en en slags sånn %eee tv-sesongmåte å skrive et forløp på som Shakespeare bryter med allerede tror jeg med Rikard den tredje som jo springer rett ut av dette her %eee fordi at %eee fordi at her er det nettopp det er personen Richard den tredje som står i sentrum.


mens Henrik den sjette er jo en en en ganske %eee svak konge som vi har vært innom.


han er interessant nettopp fordi at han han vil helst ikke være konge.


og det tenker jeg er noe av det som er veldig fasinerende med denne tidlige %eee tredeleren det er at %eee det er at %eee vi begynner etter gullalderen.


og gullalderen det er Henrik den femte som har vært og erobret %eee Frankrike og vender hjem med med fransk kone og så videre og så er det det er høydepunktet og så begynner vi når alt begynner å falle fra hverandre.


og det er jo et ganske fasinerende konsept som jeg tror sikkert fungerte %eee strålende, men det var også på et tidspunkt før man hadde fått disse klassiske Shakespeare-tragediene som dreier seg om én eneste person.


%mmm dette var jo veldig veldig populære stykke i si eiga samtid så så så på dan£ det %eee nivået så fungerte det heilt openbert.


det er ganske interessant persongalleri da det er jo som du var inne på det er mange interessante kvinner for eksempel.


ja det det som er %eee dette er jo %eee Jeanne d'Arc dukkar jo for eksempel opp i del éin %eee som %eee som %eee.


som ei demonisk heks %eee men det som jo er interessant er at at fordi at historiespela er ikkje kjent for %eee det er ikkje her dei beste kvinnerollene ligg.


men kanskje den beste kvinnerolla som er det er dronning Margrethe eller %foreign Margaret.


og ho er faktisk den einaste skikkelsen som er med i alle både av dei tre Henrik den sjette-stykka og Rikard den tredje %eee som kjem direkte etterpå.


og %eee ho er ikj£ har ikkje den same sånn kompleksiteten som dei beste %eee Shakespeare-rollene har.


hun er ganske vond men ho er veldig veldig mors£ eller sånn ho er en ho er en veldig fasinerande figur.


ho har masse snakketid %eee og ho er mykje mykje ho har mykje meir agens og handlekraft enn det %eee.


hun er ikke ond men det er bare det at altså %eee alt denne krisen utløses jo ved at den unge Henrik den sjette bestemmer seg for å gifte seg med %eee Margrete uten medgift og gir samtidig fra seg masse land i Frankrike.


og så har hun da et forhold til en annen mann som egentlig vil ha henne for seg selv, Suffolk %eee som dukker opp, men han dør og hun forblir og da Henrik prøver å gi fra seg makten mer sånn så er det hun som griper inn.


ho er ganske vond i ei scene der ho tek livet av hertugen av York %eee samtidig som ho og og når han %eee ho fortel han at sonen hans er drepen og %eee for å tørka tårane så gjev ho han ein handduk dyppa i sonens blod og det.


det er jo veldig %foreign %eee for å for å si det %eee slik.


men men jeg tenker også at hennes ondskap er veldig mye en konsekvens av nettopp monarkens svakhet egentlig.


at han er så %eee tafatt setter alle de andre tingene i spill, fordi det er der på en måte hele %eee intrigene rundt %eee rundt det %eee tomrommet i midten %eee settes %eee i sving av ham.


og jeg synes også han er en veldig interessant skikkelse selv om han får veldig mye mindre altså dette her med å ha svake hovedroller det det er jo flere av disse %eee historiestykkene og og mange av de andre Shakespeare-stykkene sånn sett også som som har det.


%eee men det som er litt sånn %eee t£ trist for Henrik den sjettes del da er at han får liksom mindre å å å meske seg med sin egen svakhet enn en del av de andre %heh.


han har ikke så mye å å spille på der, men han er %eee han er interessant i det at han %eee at %eee at %eee liksom selve skikkelsen er en er en form for sånn kritikk av religiøsitet òg da tenker jeg ikke sant.


han %eee kona sier jo til ham at %eee hun trodde han skulle være lik %eee denne Suffolk hennes elsker %foreign litt sånn innuendo %eee men han vil bare be sier hun.


så %eee han på en måte alt som er litt sånn utfordrende da da går han og og begynner å be og %emm.


ja ja ja nettopp det det tar seg dårlig ut og så sier han sånne fatale ting og når du virkelig vet at du er i trøbbel han sier sånn %foreign sier han.


og da skjønner jeg nei nå kommer det bare til å bli %eee %eee slakting feide og krig heretter.


han skulle bare ønske at han kunne slippe å være konge uten å måtte b£ bli drept %heh.


men %eee Henrik den sjette han er altså han er ein han er ein %eee %eee følsam sart sjel %eee som ikj£ som ikkje vil bli konge men i neste skodespel Rikard den tredje då møter me hans rake motsetning.


det er ein ein %unint ein hardhaus som gjer alt han kan for å bli konge.


for %eee på slutten av Henrik den sjette skodespela det som skjer er jo altså da at at Henrik den sjette blir drepen av Rikard av York broren til %eee den neste kongen.


ja Edvard %eee men Rikard han har jo ikkje tenkt å stoppe der og han er %eee tittelfiguren i det neste %eee stykket som er strukturert meir som ein tragedie altså det er Rikard den tredjes vekst og fall.


og %eee ja her her begynner jo på ein måte Shakespeare verkeleg å komme inn i dette her %eee grepet om den komplekse fasinerande enkeltpersonen.


absolutt og noe av det som er litt int£ ganske interessant sånn teaterhistorisk eller forfatterskapshistorisk er jo at de tre første %eee eller de tre Henrik den sjette-stykkene regner man med at er %eee samarbeidsprodukter.


det er det er flere dramatikere som har gått sammen og og jobba fram dette her.


mens %eee Rikard den tredje er %eee fullblods %eee Shakespeare og %eee her får vi altså fra første scene så er det Rikard som kommer fram og snakker til oss og snakker med publikum og sier her er jeg, dette er min plan.


det er jo det som gjør også skuespillet så interessant tenker jeg sånn dramatisk da at han hele tiden han har et %eee et %foreign %eee et offentlig ansikt liksom i selve skuespillet og så har han hele tiden disse herre sidereplikkene direkte til deg liksom hvor han forteller om det egentlige motivene.


og det er jo også så utrolig genialt grep for du får jo da på en måte du blir trukket til han %heh når han er %eee på den måten og får en viss sympati med da den mest liksom %eee nedrige skikkelsen i litteraturhistorien omtrent.


jo men det er akkurat det det skapes en allianse mellom publikum og Rikard.


han er jo en en heslig figur på mange måter som bare er opptatt av seg selv og spiller spillet og er en sånn skikkelig Machiavelli-skikkelse.


så stygg at hunder bjeffer når han går forbi.


%unint at hunden bjeffer når han går forbi %eee og %eee og i stand til å å bortforklare sin egen ondskap %eee ved å vise til sin misformede %eee kropp og så videre.


men det at han lager en allianse til publikum samtidig som han ik£ aldri viser sitt sanne ansikt for noen andre i stykket, gjør også at altså det er en sånn dobbelthet som ligger i dette uttrykket %foreign ikke sant hykler %eee det kommer egentlig fra gresk betyr skuespiller.


så han er den fødte skuespiller og da kommer det inn en sånn derre %eee metateatral bevissthet hos %eee i Shakespeare som aldri hel£ egentlig forlater.


og og det synes jeg er kjempeinteressant og det er jo en sånn parallell nok en gang til tilbake til jobben min og i sånn %eee post-sovjetisk politikk så er det jo på et tidspunkt hvor han på en måte sitter med bønneboken liksom og på en måte nei nei jeg vil ikke bli kongen deres jeg, det blir jo alt for mye for meg, og på en måte da regisserer på en veldig sånn.


ja eller det %eee det minnet meg om han der turkmenske presidenten som ble kalt Turkmenbashi, turkmenernes far, %eee for da var det slik at parlamentet %eee de stemte for at han skulle være president for livstid og han sa nei nei, men tredje gangen de stemte for at han måtte være det da måtte han gi seg for i grunnloven står at tre ganger så er du bundet, så da ble han det.


det er det jo nok av altså Rikard den tredje har jo den her heilt klassiske %eee tragediestrukturen.


det er %eee hans vekst der han %eee ryddar alle av banen og inkludert sin eigen bror og blir konge, men etter at han er blitt konge så går det ganske raskt nedover igjen %emm.


men han er som du seier han er jo ein av dei på ein måte minst sympatiske karakterane til Shakespeare som me likevel får den her %eee f£ %eee fasinasjonen for for han er så sabla interessant.


det er jo han som er den soleklart mest interessante %eee.


ja det vi føler er jo at verden er hyklersk, ikke han, ikke siden siden han snakker med oss.


det er jo viss ein kan trekke fram ei scene så er det jo ganske tidleg i stykket der han har har %eee lagt for dagen sin sin vonde natur.


%heh for oss og so møter han %eee ei viss Lady Anne som er enka etter.


Warwick som han har drept i tredje Henrik den sjette.


så han møter og han har ikkje berre berre drek£ drepe mannen hennar men han har og drepe svigerfaren hennar som er Henrik den sjette %eee og ho går i sørgeklede %eee for desse mennene som ho har tapt.


og så møter Rikard %eee og så møter ho Rikard som ho sjølvsagt foraktar for ho veit at han har drepe han og han nektar ikkje for at han har drepe begge desse mennene.


og likevel så i løpet av den her %foreign dei har med kvarandre så greier Rikard den tredje eller %eee fortsatt\framleis berre Rikard då å overtale Lady Anne til at ho skal gifte seg med han.


og korleis i all verda han greier det jo det er jo nettopp fordi at ha£ dette er ein mann som einaste han har å stole på her i verda det er sitt eige snakketøy, det sin eigen %eee evne til å manøvrera seg mellom menneske.


%mmm det minner meg om en sånn der David Foster Wallace-novelle som heter The Asset hvor det er en en fyr som forteller en annen fyr %eee hvor vellykket han er til å sjekke damer fordi han har en sånn en arm som er helt deformert som en liten finne og når han begynner å snakke om den eller vise den fram eller får noen til å ta på den så har han dem i sin hule hånd liksom så det er jo det er jo samme greia her.


men jeg bare tenkt å gå litt litt tilbake fordi %eee %eee veldig imponerende %eee altså dette %eee denne oppsjekkingen ved ved liksom %eee båren til den til den døde ektemannen er jo er jo det er jo en helt fantastisk scene %eee men men %emm.


men men noe av dette %eee de£ de£ kvinnesynet %heh i de derre i de første %eee %eee %eee Rosekrig %eee skuespillene er jo litt %eee snurrige.


slik er det jo litt med altså Joan of Arc er jo bare en en hykler og en %eee og en hore egentlig.


%eee hun later som hun er madonna, er sjølsagt en hore %eee, og det er jo litt det samme greia som er med denne Anne da ikke sant.


hun står der så from og så fin men så lar hun seg bare gå rett i armene på på mannens morder %emm.


det er ikkje en veldig interessant rolle å spele for etter den her scenen så forsvinn.


altså ja hun forsvinner ut men altså jeg tenker.


hun har jo en interessant ting hvor hun sier at hun blir offer for sin egen forbannelse for hun hun står jo og forbanner %eee ikke bare mannens morder men også den kvinne som måtte gifte seg med dette monstret og ja så ble det meg selv.


jeg jeg tenker at det at det er to litt forskjellige skikkelser likevel fordi at %eee det interessante med Joanne D'Arc er jo at %eee hun ligner veldig på %eee Marlowes %eee Doktor Faustus,


fordi at hun har inngått en slags pakt med djevelen som gir henne da %eee nærmest ubegrenset %eee makt %eee og evne til å vinne over sine fiender helt fram til det øyeblikket da det er over.


og da går hun rundt på slagmarkene og sier %eee ånder kommer dere å hjelper meg og så bare står de der og så sier de.


mens Anne hun er mer enn figur for for publikum tenker jeg.


nei det det som skjer med henne er det som skjer med oss ikke sant.


vi ser han der jævelen, vi vet akkurat hvem han er, og vi klarer ikke la være å gi %overlapping.


%emm på slutten av Rikard den tredje så har jo så kjem %eee Rikard den tredje blir jo då velta.


og den som kjem inn det er Rikmund Richmund %overlapping.


han blir Henrik den sjuande altså dronning Elizabeths sin bestefar og han har tatt makta og på den måten så kan du seie sånn å det er alt dette her har ført han til at no er Tudorane endeleg på makta.


sånn kan du seie det %eee eller sånn kan ein sjå på det.


samtidig så det Shakespeare til no har vist oss er jo ein eit ganske tilfeldig maktspel der balansen har vippa i den eine og den andre retninga og til slutt så sto det meir eller mindre tilfeldig ein Tudor %eee med makta og han er heller ikkje %overlapping han er ein %foreign han.


ja altså vel vi vi vi snakket om det på forhånd %eee og du sa %eee han er prototypen på Brandon Stark, den som går seirende ut av %eee av Game of Thrones %eee og som ingen er interessert i det hele tatt.


men no må me faktisk %eee komme oss vidare.


me skal me nærmar oss det som mange ser på på ein måte så som som hovudverka innafor historiesjangeren nemleg Henrik %eee den %eee fjerde- og femte-stykka.


men me skal nett innom %eee to litt mindre kjente stykke fyrst nemleg fyrst Edvard den tredje som vart skriven i femtennitti og nittitre og ganske nyleg %eee er blitt godtatt som ein meir eller mindre Shakespeare.


ja altså altså den dette er jo et et litt interessant for det er ikke %eee når kommer det stadig %eee rennende noen sånne mulige kandidater til Shakespeare-kanon, men Edvard den tredje har altså vært med oss nå i cirka tjue år og det vel ingen som egentlig elsker det stykket.


men vi vi vis£ vet at Shakespeare har skrevet en del av det via sånn vitenskapelige ut£ utregninger og sånne ting.


men %eee det stykket er egentlig kanskje mest interessant det er ikke så veldig bra bare så det er sagt %eee men det er kanskje mest interessant fordi at Edvard den tredje er jo den som på en måte er %eee er %eee det er barna hans som setter i gang Rosekrigene.


han er da sønn av Edvard den annen som den homofile %eee svake kongen som Marlowe skriver om og så %eee og så forsøker han da å å dra til krig i i Frankrike %eee og %eee og sånn men det er en sånn det er ikke noe godt stykke men han er en veldig sånn ambivalent %eee karakter.


når sønnen %eee holder på å dø på slagmarken så sier han bare nei jeg vi skal ikke hjelpe ham.


nå har han muligheten til å vise hva han er verdt.


og så kommer de liksom tre ganger han holder på å dø så sier han jeg har flere sønner og dette er den beste måten å dø på sier han %heh så %overlapping.


%eee så men men det er ikke det er ikke et veldig interessant stykke altså det er det ikke.


men %eee mens %foreign John kong Johan er er faktisk %eee viser en slags overgang til noe annet igjen tenker jeg.


det her er vi altså langt før %eee rosekrigene så det er ingen forbindelse %eee der og det det finst også et annet stykke fra omtrent fra femtenåttini skrevet av George Peele som har omtrent akkurat den samme historien.


men det vi ser i i Kong Johan som altså handler om at kong Johan %emm opplever at hans %eee legitimitet er truet fordi det fins en annen arving, lille Arthur en gutt %eee som har et sterkere krav på tronen enn han,


bestemmer han seg da for å %eee for å ta livet av sin %eee unge rival og det er sånn hvis du har et barn i Shakespeare sånn så kommer det til å dø ganske fort.


men det er noen det fine med kong Johan er at det er noen veldig sånn sterke scener der først når han der lille Arthur blir blir blir stjålet og satt i fengselet sånn så er det moren hans som har en sånn utrolig rørende sånn sorgscene.


ein av få liksom sterke mødrer i Shakespeares historier.


det er jo %foreign %eee far og son men akkurat mora i kon£ kong har ein ja.


og han som får i oppdrag å drepe ham han klarer ikke å gjøre det og det er noe sånn veldig sånn intense scener %eee der %eee vi opp£ eller der hvert fall jeg opplever at det er noe som holder på å skje i Shakespeare og det er det at han blir mer opptatt av de episodene av det som skjer mellom folk enn av historien med stor H.


%eee og og i i i kong Johan også så er det sånn der kan du virkelig ikke peke på noe fo£ historisk forsyn eller noe sånn, der er det %eee ingen legitimitet og bare forsøk på å posisjonere seg og ingen som egentlig klarer å leve opp til sitt beste selv kan du si.


det er vel et stykke som har bedre tittel på norsk enn på engelsk det der altså Johan uten land er da %overlapping.


%heh no kjem me til det som %eee blir %eee som sagt ja det blir %eee gjerne kom %eee betona som som høgdepunktet %eee.


%eee gull %overlapping innanfor historiespel.


det er altså dei fire spela som gjev oss overgangen frå Rikard den andre til Rikard den fjerde og over til Henrik b£ b£ beklagar Rikard den andre, Henrik den fjerde og Henrik den femte, som er altså historisk før %eee Henrik den sjette.


ja det er en slags prequel til %eee Henrik den sjette-spillene som som %eee Shakespeare starter karrieren med.


noe av det som også er veldig fasinerende i Kong Johan %eee for å for å ta det, det er at nettopp den scenen hvor %eee hvor kong Johan får vite eller har sendt bud for å drepe %eee denne lille Arthur og så vender da adelsmennene seg mot ham samtidig.


%eee og så forsøker han å fraskrive seg ansvaret og så viser det seg at Arthur fortsatt lever og så blir han veldig sånn ja %eee men jeg %eee der kan dere se jeg mente ikke noe vondt og så faller lille Arthur ned og dør og sånne ting.


det er en scene som er veldig lett å lese opp mot noe som faktisk tilhørte elizabethanernes nære fortid som var at at dronning Elizabeth jo hugget hodet av %eee Mary %foreign %eee som %eee fordi hun hadde konspirert mot henne.


det er veldig sånn tette %eee tette bånd mellom historie og samtid der altså Rikard den annen.


ja den %eee såkalla Henriaden altså %eee det begynner med Rikard den andre.


%eee det er eit skodespel frå %eee rundt femtennittifem, omtrent same tid som Shakespeare skriv %eee Romeo og Julie, En midtsommernatts drøm.


det er verkeleg Shakespeare i i godform.


og det som er er at Rikard den andre det er òg strukturert som ein tragedie som følger tittelkarakterens vekst og fall.


og Rikard den andre er ein ein ein ein rettmessig ke£ konge av England, men han er òg ein konge som neglisjerer det politiske spelet og nødvendigheita av å bygge alliansar, nødvendigheita av å vere på god fot både med med med folk i hoffet og med med folket.


%eee så det som skjer er at %eee han mistar gradvis grepet over kongemakta.


kan bare %eee skyte inn før jeg gir ordet til Aage at at det er veldig tydelig i begynnelsen første scenen i i Rikard den annen %eee der er det altså en en %eee konflikt mellom er det Mowbray?


ja Mowbray %overlapping og %eee Bullingbrook.


da %emm %eee vår venn %eee Bullingbrook som senere blir Henrik den fjerde %eee.


og når du kommer inn i det stykket og ser det så er det umulig å finne ut hva den konflikten egentlig dreier seg om, hvem som har gjort hva, hvem som beskylder hva hvem for hva, hvem som har rett, hvem som gj£ har feil.


og så bryter da Rikard den annen helt sånn %eee helt sånn %eee d£ tilfeldig nærmest inn.


nemlig han han bare avbryter den duellen som de skal ha og så sier han at at ok du Mowbray du blir forvist for alltid.


%eee du Bullingbrook du du blir forvist for noen år og det er fullstendig vilkårlig men %overlapping.


enda mer vilkårlig først sier han ti år og så %eee %overlapping plutselig ombestemmer han nei seks år.


han begynner å forhandle %eee og og og da fremstår han også som en veldig sånn svak hersker fordi at skal du være vilkårlig så må du være absolutt det.


%unint og det som då altså det er jo her blir handlinga i stykket blir lagt med at Rikard den andre forviser Henrik den %eee han han forviser Henrik %overlapping Bullingbrook.


i tillegg så tek han etter at faren til Henrik Bullingbrook John Gaunt døyr så tek Rikard den andre landet hans.


han tek farsarven til Henrik %eee Bullingbrook.


fordi at han vil gå til krig mot Irland.


og då får Henrik Bullingbook ein unnskyldning til å komme tilbake til England og sakte men sikkert så bygger han seg opp støtte og sakte men sikkert, det er litt uklart korleis, så blir det eit slags krav om at han skal bli konge.


moralen er gå ikke til krig mot Irland egentlig %overlapping.


ja ikke sant ja det var jo det de holdt på med på akkurat den tida.


ja det var ja de gjorde jo det faktisk rent faktisk %overlapping ja nei det gikk også skikkelig dårlig ja.


men Rikard den andre er jo òg ein av Shakespeares verkeleg mest minneverdige karakterar.


ja ja det jeg syns det er kanskje av alle de stykkene her så var det det som jeg syns var sånn %eee %emm morsomst å lese igjen egentlig og som har mer og og det er jo kanskje litt %eee her igjen så er det jo denne svake monarken svake kongeskikkelsen.


%emm men %eee men det jeg tenkte på liksom når jeg tenkte på det han som skikkelse det det er at også dette her er sånn %emm %eee oppdagelsestiden altså Amerikas oppdagelse og koloniene og %eee vitenskapen første tid og og så videre.


men det som på en måte ja blir kanskje litt sånn klisjé å si men Shakespeare er veldig mye en sånn oppdager av det indre og %eee og da syns jeg denne %eee denne denne Richard den andre er jo på en måte en sånn proto-Hamlet da en før-Hamlet egentlig.


%emm Hamlet sier jo det derre %foreign ikke sant og så og der er det på en måte dette her det indre det indre livet er er liksom.


og en en lignende scene er jo på slutten her hvor %eee Richard sitter i %emm i %eee en eller annen %foreign i %eee ja i et.


sorry %eee men da da har han en en samtale med seg selv der hele hans indre liksom verden kommer frem og du du ser at han er på en måte fremdeles da %foreign altså det indre.


så så som sånn skikkelse så tenker jeg liksom %eee et moderne menneske da og at det virkelig er liksom her er det.


jeg tror det det er her %eee mye av det moderne selvet %eee oppstår og at det er at det er den dreiningen i Shakespeares forfatterskap der også at den ytre historien den er ikke så viktig lenger.


der ser du jo veldig hvis du sammenligner han og Henrik den sjette så ser du en stor endring som har skjedd.


og det som er fasinerende med Rikard den annen er at han er jo ikke noen veldig interessant type i seg selv, men han blir interessant for seg selv.


og det skjer i det øyeblikket han minster makten og han ikke lenger kan støtte seg til den offisielle det offisielle selvet som han har vært vant til å ha og som på en måte er den bekreftelsen han har fått.


når den bekreftelsen faller bort, så begynner han å stille spørsmålet men hvem er jeg egentlig?


og det gjer jo det at at han blir ein meir og meir fasinerande figur etter kvart som han mistar makt.


for det som skjer er jo at han blir erstatta av Henrik Bullingbrook og Henrik Bullingbrook går inn og det er litt uklart nesten.


er det Rikard den andr£ eller er det Rikard som frivillig gjev frå seg makta, eller er det Henrik som tek makta?


og du kan eigentleg spela det stykket %eee litt begge vegar men uansett så er det det at %eee Henrik Bullingbrook han er jo ein ganske kjedeleg type samanlikna han er han er.


han er han er sterk, %eee han har makt, men det er Henrik den nei det det er Rikard som blir poeten og som blir filosofen og så gjev oss nokon av dei dei mest fantastiske einetalane i heile Shakespeares virke eigentleg.


og %eee i kj£ og rundt dette her då og rundt desse her to personane så er jo kjernespørsmålet, er det riktig å avsette ein monark?


kva kan legitimera o£ kor tid har ein konge sjølv %eee tatt frå seg %eee retten til å regjera?


og det er et veldig betent %eee politisk spørsmål %eee på den tiden.


og det bare før vi går videre til til Henrik den fjerde-stykkene så kan vi bare nevne det da at at dette stykket har jo en %eee et sånn historisk nedslag fordi at %eee at det var jo %eee veldig populært blant %eee tilhengerne til jarlen av Essex som nettopp kom tilbake da fra krigen i Irland %eee og ikke %eee hadde fått det til noe særlig og forsøkte å iscenesette et slags opprør mot dronning Elizabeth der han skulle ta makten.


og for å på en måte oppildne tilhørerne sine så sor£ leide de da The Globe og Shakespeares kompani og fikk dem til å sette opp Rikard den annen.


og dette var ganske betent fordi at i femtennittini så hadde det kommet et i en historisk framstilling av akkurat de samme hendelsene som hadde blitt %eee som hadde blitt forbudt faktisk, %eee mye fordi at den hadde en til£ tilegnelse til Essex.


%eee så sh£ men Shakespeare slipper unna da.


det som skjer er at dagen etter denne forestillingen så faller hele dette opprøret fra hverandre.


Essex blir %eee blir satt i fengsel og etter hvert halshugget.


%eee jarlen av Southampton som Shakespeare dediserer dedikerer dediserer unnskyld %eee disse tidlige %eee langdiktene sine til blir satt i %overlapping.


fordi det var en mulig %eee kjæreste elsker %eee av Shakespeare også.


%overlapping fall en nær forbindelse ikke sant.


%eee han er da Essexs høyre hånd, men han blir ikke dømt til døden.


så så det vi ser er at er at mot slutten her sånn så er dette spørsmålet om en hersker som mister makten og selv om dette stykket er ikke egentlig opptatt av først og fremst er det riktig eller ikke men det er men det blir mer opptatt av hvordan Rikard opplever dette her.


men det er brennbare ting sånn mot slutten av femtenhundretallet.


bare si sånn helt kort da dette her er jo altså det det %eee %foreign altså det troneranet fra Richard er jo på en måte den opprinnelige synd som driver alle hvis du leser den kronologisk da.


det er jo på en måte hele der og da er det liksom først på slutten %eee med Henrik den syvende og hans giftemål med en en en en York-prinsesse eller York-adelsdame som på en måte er den er den liksom endelige den på en måte liksom komedieaktige gode slutten da på noe vis liksom.


men %eee %eee men jeg tenker jo at her er det på en måte noe %eee fordi Shakespeare har jo stor interesse også for romersk historie og den starter jo egentlig med brodermordet ikke sant altså Romulus dreper Remus i det han kommer inn og romerne sa hele tiden at dette er en forbannelse over oss og dette gjentar seg gjennom hele vår historie.


og det er noe liksom sånn %eee paralleller da som %eee som Shakespeare forsøker å fra romersk historie inn i inn i hans liksom engelske historie %unint han forsøker å putte og som bs£ og har også noe å gjøre med utviklingen av en engelsk sånn imperieselvfølelse da.


ja og %eee Henrik sin tilraning av trona frå Rikard kastar jo òg lange skuggar inn i dei neste spela som er Henrik den fjerde del éin og del to, og òg Henrik den femte som kjem etterpå.


og desse tre spela dei er skrivne mellom femtennittiseks og femtennittini, og dei kretser\krinsar jo ja faktisk ikkje so mykje om Henrik rundt Henrik den fjerde.


det det kretser\krinsar mykje meir om konsekvensane av at Henrik fekk trona på litt %eee shady %eee grunnlag.


og det siste han sier da i Rikard den annen er jeg skal dra til Jerusalem for å bøte for min synd, og så i Henrik den fjerde-stykkene sånn så sier han %eee det funka ikke %heh.


altså han seier veldig sånn her eg skulle eigentleg reiste til til Jerusalen men her eg har masse opprør i mitt eige rike, Jerusalem må berre vente, for for det som skjer er at at %eee.


skulle vært i kirken men det måtte måtte %eee ja.


%eee Henry Bullingbrook han er altså då blitt kong Henrik den fjerde.


%eee uro truge på alle måt£ på alle horisontar.


%eee det er ei ulmande misnøye blant hans tidlegare allierte og det flammar då opp til eit fullblods opprør som er leia an av %eee den %eee den %overlapping Hotspur %overlapping den heite sporen %overlapping Hotspur og samtidig så har du då kongen sin eigen son prins Hal.


han er mest opptatt av å leva livets glade dagar i %eee Londons gater som en ung spelar %eee saman med kanskje ein av livets gladaste gutar.


ja for livets glade gutter går solen aldri ned.


dette her er jo dette er kan me seie at det er Shakespeares mest elska figur?


han stikker jo av med hele stykket og det er jo er jo %eee noe av det som på en måte er forberedt lite grang£ grann i king John som vi snakket om og i den vendingen inn i Rikard den andre er at disse karakterene blir på en måte større enn den historien de spiller og ingen er større bokstavelig talt enn John Falstaff som er fryktelig.


han er jo nærmest ikke en karakter men et slags prinsipp.


du må introdusera han for dei som som ikkje har han heilt present.


altså Falstaff %eee er i utgangspunktet ikke en historisk skikkelse.


%eee i %eee den første versjonen av dette stykket så så ble han kalt John Oldcastle %eee etter en historisk skikkelse %eee som fantes, men han hadde da etterkommere som %eee gikk hardt ut og krevde en %eee et navneskifte.


så da finner Shakespeare opp denne figuren som John Falstaff.


og Falstaff er da en gammel %eee feit %eee og fryktelig morsom skurk som %eee er mest opptatt av å nyte livet og ta for seg av alt livet har å by på.


og han blir da en slags en slags mentor for da denne unge prins Hal, en alternativ farsskikkelse kan du si,


%eee som %eee som %eee er et slags kaoselement og som gjør at da Hal tilsynelatende ikke kan brukes til noe fordi at han er bare sammen med Falstaff som vi godt kan se på som en slags sånn %eee %eee skyggebilde av av denne %eee kongen som egentlig er %eee illegitim ikke sant.


men %eee men det Falstaff ikke vet men kanskje aner er jo at prins Hal bare bruker han fordi at han ha£ %eee det sier han tydelig %eee tidlig i første Henrik den fjerde-stykket han iscenesetter seg selv rent teatralt.


og %eee i så måte så er han en direkte etterkommer av Rikard den tredje for å si det sånn.


han iscenesetter seg selv som den fortapte sønn.


den fortapte sønn som forlater %eee sin for£ farsarven sin går ut i verden sløser med den og så har han tenkt å gjøre en omvendelse og komme tilbake og ta makten og og og og heve seg over dette her.


fordi da da vil han få så mye mere kraft hvis han på en måte først er mørk og så blir lys.


men dette springer jo ut fra en analyse av at %eee kong Henrik den fjerde er svak fordi at han er illegitim.


han har ikke %eee han har ikke %eee den legitimiteten som skal til den autoriteten som konge og derfor er riket i oppløsning.


så Hal tenker at at det han gjør er at han på en måte adskiller seg fra den farsfiguren sånn at han kan tre inn som en rettmessig arving og overraske alle mot slutten.


så så på ein måte kjernen i %eee i Henrik %eee den fjerde er prins Hal %eee og hans på ein måte farsfigur og og spesielt synst eg at forholdet mellom prins Hal og Falstaff er livåra i dette stykket.


%overlapping den når jo eit heilt sånn fantastisk dramatisk høgdepunkt i akt to scene fire for da er berre for å %foreign så er jo då %eee Falstaff og Hal er på vertshuset %foreign i London i Eastcheap.


det var den beste produktplasseringen i litteraturhistorien akkurat %eee.


%eee eg var plutseleg i i Harry Potter-universet, men %eee det dei er på dette vertshuset %eee i i London og så kjem det eit bod som seier at prins Hal må innfinne seg på slottet i morgon tidleg for kongen vil snakke med han.


og då seier Falstaff du kjem til å få kjeft %heh.


eg kan vere kongen og så er du deg sjølv, og så skal me spela ut den audiensen hos kongen.


og resultatet det er jo kanskje eit av liksom dei mest intense, gnistrande, dramatiske augeblikka.


det er et fantastisk sånn metateatralt øyeblikk fordi at de spiller da %eee et et lite skuespill for hverandre og seg selv og i løpet av det skuespillet så for det første så får du etablert at disse folka her de kjenner hverandre.


de kjenner hverandres måte å tenke og være på i verden.


men samtidig så er det som iscenesettes det er på en måte det sviket som Hal %eee planlegger å gjøre mot Falstaff også,


fordi at når %eee når %eee når Falstaff da er kongen sånn så begynner han å snakke om at men du må komme men du må for all del ta med deg %eee Falstaff han du kan kvitte deg med alle andre men ikke med gode %eee tjukke gamle ærverdige %eee Falstaff.


han må du ta med deg videre inn i æren %eee og så %eee fordi at hvis du kvitter deg med Falstaff så kvitter du deg med verden.


då svarer prins Hal desse kj£ desse utruleg enkle men mangetydige orda %foreign.


ja veldig nifs men Hal er jo en nifs figur %eee.


det er jo en annen berømt Hal, altså den fra liksom totusenogén En romodyssé %heh.


%eee så det er noe et eller annet robotaktig ved ved ved Hal hele veien syns jeg på noe vis det kalkulerende.


han er jo den beste spilleren og også på den måten at han han han får jo ting skikkelig til da %eee gjennom hele veien, men det er jo et eller annet at %eee %eee du mister jo %eee sympatien helt for han når han fornekter egentlig Falstaff på slutten.


det er sånn %eee Henrik den fjerde del to sluttar jo med det at %eee prins Hal er då %eee endeleg blitt konge han er blitt Henrik den femte kong£ %eee og Falstaff kjem til han %eee frydefull for no tenkte han %overlapping.


no er kompisen min blitt konge %overlapping skjer er jo at.


og %eee me er vel så vidt eg veit så er me litt samstemte i at kong Henrik den femte er eit mykje dårlegare og kjedelegare stykke nettopp fordi at det manglar jo Falstaff.


ja altså altså rent historisk altså altså teaterhistorisk så kan det være så enkelt som at den som spiller Falstaff og som se£ rollen er skrevet for er komikeren Will Kemp som forlater %eee Lord Chamberlains menn på et eller annet tidspunkt.


men samtidig så er det er det det er på en måte det spillet Hal %eee holder på med i de Henrik den fjerde-stykkene, det dreier seg om at han skal komme i den posisjonen der han kan bli den heltekongen som %eee de tidlige stykkene tar for gitt at han er.


problemet er bare det at når han da %eee avviser og forkaster Falstaff, så forkaster han også alt det som gjør at vi er glad i ham og er interessert i ham.


for du er ikkje så glad i Henrik den femte som stykke heller.


nei jeg er ikke det jeg syn£ syns jo på en måte det det er sånn hele det det første handler jo veldig mye om ære og egentlig hele det gjør jo hele den triologien der da %eee sånn at %eee Hotspur er jo den som han da han snakker jo bare ære og Hal sier jo også om ham denne opprøreren %emm at han er den mest %eee ærefulle av dem alle.


%eee mens i det skuespillet %eee det stykket så har jo Falstaff en sånn veldig berømt enetale om ære.


%eee er det %eee kan det liksom brukes til å reparere en arm?


%emm så han poengterer jo de£ greia der hele tiden og %eee ja nettopp sånn at hvis han skulle på en måte slippe til med noe sånt som det der i Henrik den femte så ville på en måte %heh liksom hele hele greia sett litt annerledes ut.


fordi her er det jo også Henrik den femte handler jo litt om at på en måte for å %eee %eee vaske seg for synden ved dette kronranet tronranet til faren så drar han for å %eee erobre Frankrike egentlig %heh.


ja der er det også en veldig sånn lang ættetavle og noen greier i begynnelsen for å forklare hvorfor han han han gjør dette her.


%eee men men hele tiden så er det det det det spillet %eee som jeg av det og noe av grunnen til at jeg ikke liker det er jo at det har kanskje vært brukt i litt sånn %emm.


filmene filmatiseringene for eksempel understreker jo det liksom sånn derre egentlig sjåvinistiske da altså %eee engelsk %eee %eee nasjonalistiske aspektet.


og så har det en eller annen sånn derre grunnleggende så ser jeg på det som en form for jeg tenker alltid på fotball når jeg ser det stykket %emm.


du har for eksempel den derre etter slaget ved Agincourt, den store hendelsen i i stykket, så er det en oppsummering av at ti tusen franskmenn døde og niogtjue\tjueni engelskmenn.


og det får meg til å tenke på han B_B_C-reporteren\BBC-reporteren som leser liksom resultatene fra sånn %foreign etter hverandre sånn Leyton Orient %foreign og ja.


%emm så d£ %eee det er noe det er noe det er noe med det som gjør at jeg %eee %emm ja altså det er flott stykke og sånt.


og den den den mest berømte talen der er jo er jo %emm talen til Henrik den femte når på en måte de ser at franskmennene kommer ved Agincourt og de er fem ganger så mange %eee og de mister litt motet så snur han hele med å si at %eee jo færre vi er, jo større ære for hver %emm.


og %eee og og det tenker jeg på en så sånn prototypisk sånn %foreign som alle %eee kapteiner i fotball har da, så han er liksom fotballkaptein Henrik den femte.


men jo men samtidig da %eee dette her er jo akkurat samme som skjer i Edvard den tredje, for så vidt ikke sant, men i Edvard den tredje sånn så er det %eee er det er det %eee det er greit.


men det Shakespeare gjør når han skriver disse Henrik den fjerde- og Henrik den femte-stykkene er at han tar utgangspunkt i at alle s£ tenker at Henrik den femte er %eee høydepunktet i Englands historie eventuelt før nå.


men ved hjelp Falstaff-skikkelsen og den %eee relasjonen mellom dem og det at Falstaff blir en representant for alt det som gjør livet verdt å leve og på en måte setter det opp i kontrast til det politiske spillet,


så undergraver han ikke Hals legitimitet som konge men som en person som vi er interessert i å heie på.


du kan gjerne se det %eee s£ lage en en en patriotisk %eee forestilling av Henrik den femte der Hal er helten.


men det er jo det derre patriotisme er en skurks siste flyktested eller fluktsted eller ja.


ja ja men du kan også se det ei£ se det motsatt og se at at ok han vinner %eee kanskje %eee den store kampen men han har tapt våre hjerter.


for eg eg og eg greier ikkje heilt å lese eg er liksom litt sånn i og i i team %eee ikkje Henrik den femte %eee og det er fullt mogleg å lese det.


det er jo sjølvsagt fullt mogleg å lese den som ein %eee ein sympatisk figur.


det er det nesten alltid hos hos Shakespeare, den her tvitydigheita.


men men for meg så så er han %eee ein krigshissar så som prøver å å å å d£ å rettferdiggjere sitt eige %eee sin eigen %overlapping på på.


altså mulig jeg tar farge av jeg jobber jo liksom da i en menneskerettighetsorganisasjon og dette er en mann som da han på en måte truer og plager de sivile.


han går til krig på et svært tvilsomt grunnlag.


han ville vel kanskje bli dømt for aggresjon i den internasjonale straffedomstolen i Haag for den %eee invasjonen av Frankrike så.


og da skal det jo seiast at Shakespeare er ikkje blind for dette her fordi at han gjev oss jo nokon av dei finaste scenane i Henrik den femte er jo når han plutseleg før den her kampen %eee slaget i Agincourt så går han inn og så og så og så visar han samtalen mellom soldatar som sit og gruer seg til kampen ikkje sant.


kvifor skal me døy for dette herne her og er det eigentleg ein rettferdig kamp?


og så kjem Henrik den femte inn og skal liksom han er i£ han er skjult så han berre sit og høyrer på dei.


og han greier jo eigentleg ikkje å rettferdiggjere det så det er eit veldig sånn fint blikk for for dei vanlege menneska som ikkje det er ikkje berre her i historiespela at det kjem inn det er noko som me kan kan spore i mange spel at Shakespeare ser dei vanlege menneska som offer.


%overlapping og det er ikke bare det men noe av det vi får vite et skus£ skuespill også er jo hva han har gjort med %eee vennene til Falstaff etter at han kom til makten.


%eee horene og løsgjengerne og %eee og hele den gjengen der, de er jo %eee rydda vekk.


%eee me har eitt %unint me har på ein måte litt Henrik den åttande igjen.


%eee det er to tredjedelar av det stykket Henrik den åttande som ikkje er skrive av Shakespeare antakeleg.


er det noko me likevel kan kan kan seie om det som eit som eit Shakespeare-stykke?


altså eg tenker %heh altså eg tenker jo at noko av det som som som kan kan vere interessant er jo %eee ja for det fyrste so er jo dette her det er jo veldig tett opp mot det er jo skrive mykje seinare enn enn dei andre stykka og det er tettare opp mot Shakespeare si eiga tid og det endar jo og litt sånn det endar med at dronning Elizabeth %overlapping.


jeg kan si jeg kan si dronning Elizabeth blir født i løpet av dette stykket.


det som er interessant med det sånn historisk altså dette er altså skrevet lenge etterpå femten år etter eller fjorten år etter etter Henrik den femte.


det som er interessant med det er jo at det ikke er et maktkritisk stykke i det hele tatt.


det er et diplom£ en diplomatisk fremstilling av nær fortid der alle konflikter er tonet ned %eee og det gjør også at det er mye mindre givende.


jeg har ikke sett det spilt så det kan hende at det er noen kvaliteter ved det stykket som kommer ut i en teaterproduksjon som jeg ikke ser på på på siden men først og fremst så så slår det meg som en sånn %qqq hva skal vi si en et et sukk %foreign.


men det sluttar derimot med eit faktisk bang for det at under det var under ein produksjon av Henrik den åttande at ein kanon vart fyrt av %eee som ein del av %eee av produksjonen %eee på The Globe %eee og det enda opp med å antenne halmtaket på The Globe og dermed så brann %overlapping.


%overlapping så hele The Globe brant ned og muligens var det det som gjorde at Shakespeare trakk seg tilbake fra teaterlivet.


og på den melankolske noten så skal me takke for oss Aage, tusen takk for at du var med på den her samtalen.


god kveld og hjertelig velkommen inn hit på Nasjonalbiblioteket på Solli plass.


jeg er historiker og jeg jobber her på Nasjonalbiblioteket.


%eee under vignetten Min kilde så har vi på Nasjonalbiblioteket en serie hvor vi inviterer historikere eller sakprosaforfattere til å ta med seg en slags yndlingskilde %eee og fortelle oss litt om den og hvordan de har brukt den %eee med det mål at vi skal lære litt om det temaet men også om hvordan historie skrives og hvordan noe lite kan kaste lys over noe stort.


og jeg sa historiker eller sakprosaforfatter men i kveld så har jeg vært så heldig at jeg har fått %eee en av Norges mest anerkjente sakprosaforfattere som også er historiker.


hjertelig velkommen hit Ivo de Figueiredo.


du er jo %eee kanskje aller mest kjent for din store Ibsen-biografi som %eee blant annet er kommet ut på engelsk på Yale University Press og vunnet mange priser og så videre %eee men nå har du altså gitt deg i kast med en annen av våre aller største kunstnere en annen nasjonalskatt nemlig Edvard Munch.


%heh det er et prosjekt som er kjempesvært mye større enn Ibsen.


%eee jeg har sittet med det i tre år og kommer til å sitte i en stund til %eee så det er er veldig fint å bli trukket ut av munkecella for det er det jeg lever i %eee i arbeidet med denne herre biografien her.


og hvo£ hvorfor er det større enn Ibsen?


det er større fordi %eee Ibsen var en ryddig kar som skreiv tjuesyv skuespill sånn i pen rekkefølge mens Munch %eee er som en sånn en sånn %eee fyrverkeri som spruter ut tegninger og altså verk altså det er det er uoverskuelig.


han farta rundt som om han levde på interrail halve livet og han har etterlatt seg et kaos av papirer %eee og brev og ja e£ et kaos et fantastisk kaos men likefullt et kaos.


det høres ut som en som en utfordrende jobb for en biograf %eee og det er en ett av de mange papirene du har tatt med med til oss i dag som vi har i faksimile her.


hva er det her det som gis i sånn metadata som det heter på bibliotek %overlapping?


ja nei dette dette var et tøft valg for det er så mye jeg kunne ha valgt, men jeg valgte nå dette lille notatet av Munch som han skreiv %eee vinteren %eee attenåttini nitti mens han bodde i %eee Saint-Cloud utenfor Paris %eee et viktig periode hvor han begynte så vidt vi vet å skrive mer systematisk.


%eee og og Munchs tekster består i hovedsak av to bolker.


det er brevene og så er det det %eee det de litterære tekstene som er selvbiografiske for en stor del %eee etter jeg holdt på å si oppskrift fra Hans Jæger.


jepp det skal jeg gjøre og da leser jeg ikke de kråketærne der fordi disse her er %eee transkribert av Munchmuseet og er tilgjengelig på e-munch dott N O, så da kan man følge med, men jeg vil starte fra stopp£ toppen %qqq.


%eee det går kanskje an å begynne med å spørre hvem er det som skriver det her eller hvem er Munch når han skriver det her?


%eee dette er en tredjepersons ja hvor han var i livet sitt da han skreiv det.


ja altså han hadde Munch tok opp penselen i attenåtti som %eee en veldig ung mann %eee og begynte å delta med utstillinger og i Kristianias kunstliv fra attenåttito og fikk sitt store gjennombrudd med des£ det Det syke barn på høstutstillinga i attenåttiseks.


%eee så dette er Munchs første fase så hvor han da er en del av den naturalistiske generasjonen en å£ og i og for seg sprenger det formatet.


%eee men han er nok på jakt etter et kunstnerisk program og en retning framover den vinteren hvor han drar til Paris.


han er en tur i Paris i attenåttifem %eee men det er bare en kort studietur, men høsten attenåttini da drar han for å lære %eee og fullføre sin utdanning.


%eee mens han er der i desember så dør faren.


%eee han vil ikke gå på skole som de andre og han flytter ut av bykjernen i Paris og bor der i en noen uker aleine og er syk og deprimert og skriv£ begynner da å å å skrive.


og veldig mange av de tekstene vi har om hans liv %eee hans unge liv har vi altså kildene er han sjøl og det er høyst tvilsomme kilder %eee hvis man skal lese dem for sitt pålydende.


og hvo£ hvorfor begynner han å skrive tror du?


ja det er jo en det er jo en tanke i tida.


%eee nå skal det sies at han har én kamerat som han møter %unint er ute i Saint-Cloud og det er en dansk %eee ung dansk jødisk dikter som heter Emmanuel %eee som het Emmanuel Goldstein.


%eee det var en underlig skrue som %eee skreiv en diktsamling hele livet og den skreiv han til gjengjeld om og om igjen og den handla om den første kjærligheten som han ikke fikk.


%eee så de har %eee samtaler som nok har påvirka Munch en del der ute om både det ene og det andre men ikke minst om tapte kjærligheter.


%eee og man kan tenke seg at at han inspirerer Munch til å skrive men det men men det har jo altså på forhånd så har jo Munch kommet fra Kristiania hvor han har vært i utkanten av Kristiania-bohemen hvor Hans Jæger jo da er den som har proklamert dette at man må skrive sitt liv så så det er en tanke i tida at han griper til pennen.


%mmm og du sa det at han hadde på en måte slått igjennom %eee så så på et vis så er det liksom at han %eee han har fått en slags bekreftelse på at %eee han har noe å fare med men så må han jo på en måte videre derfra.


det er liksom til den det vanskelige andreboka som de sier i litteraturen eller den vanskelige andreplata i musikken at han liksom må bygge videre på det og finne ut.


han var den beste %eee av sin generasjon %eee og og løfta fram av alle som had£ enorme forventninger til ham.


%eee med Det syke barn så hadde han malt et %eee uhørt bilde.


han hadde måttet etablert seg som en avantgarde, men det er ikke så greit å være avantgarde helt aleine.


så det som skjer etter ette£ dette første maleriet som vi skal snakke om seinere mer i detalj som er så radikalt nytt og som overskrider selv også natu£ naturalistenes %eee program %eee ja det som skjer etter det er at han trekker seg tilbake og og maler i et tryggere f£ formspråk.


og jeg tror det har å gjøre med at %eee for å bryte normene særlig på den tida hvor kunstens regler var mye strammere enn det vi sj£ det vi har i dag så må du vite hvor du skal hen.


%eee det gjør han i for seg veldig mye i hele sitt liv.


han er en mann som leiter hele tida leiter etter nye løsninger etter nye former.


%eee men dette er den første virkelige søkende perioden hvor han forsøker å finne fram og han gjør det da det er som om han på en måte gjør det gjennom skrift og tanker før han gjør det i kunsten.


ja for jeg kan jo tenke meg at det å liksom få den tidlige store suksessen må jo på én måte være ekstremt stimulerende men det kan jo sikkert også være veldig %eee oppleves veldig skremmende liksom hvor tar du det derfra?


ja han virker altså ikke skremt denne mannen %eee og det er det som er noe av det merkverdige og fasinerende ved ham er at han er så avantgardistisk så tidlig og så innstendig holder på det.


det er noe av det som jeg aldri helt klarer å forklare hvor han har dette motet fra, for dette er jo en form for mot %eee som han høsta respekt for men som også krevde at han fulgte opp %eee ja.


og hvis vi går tilbake til teksten, det er jo litt uklart %eee hva det er som skjer her.


det såpass skjønner vi, men det er litt uklart hvem og det er snakk om at jeg er seksti år selv om vi vet at Munch var mye yngre da han skrev det.


%heh for dette er en tredjepersonsfortelling om mannen som er seksti år som forteller %eee har den første replikken der.


%mmm har du lyst til å lese de neste to sidene også?


her er det mye som skjer og det er til og med strøket over store deler.


hvordan %eee hvordan forholder du deg til det som %eee historiker og biograf når du ska£?


du %eee han %eee viser prosessen hvordan verket har blitt til.


%emm når jeg skriver biografien min så har jeg mange av disse pass£ passasjene blant annet når jeg siterer herfra så har jeg med disse overstrykningene for å vise at %eee dette er ikke hugget i stein.


dette er Munch som tenker når han skriver.


%eee skrifta du ser skrifta har denne nervøse hastige og som er så veldig typisk for Munch og det er det samme når han skriver brev.


når han skriver brev til folk så er det gjerne ti til femten utkast fø£ for hvert brev.


men han vil likevel liksom vise fram arbeidet som gjorde at han at han kom dit da.


ja nå er jo dette her %eee håndskrevne materialer så det er jo aldri vært ment å rammes inn.


det var bare noen f£ små brokker han langt langt seinere %eee utga.


han hadde nok ambisjoner %eee på ulike stadier i livet om å utgi noe lenger og %eee men men det skjedde ikke.


%eee men maleriene så er det jo %eee stort tema både i samtida og seinere at han at at at han %eee stilte ut fer£ uferdige malerier %emm.


det var den store kritikk selvfølgelig den gangen at de var uferdige.


tekstene er også uferdige så selv om ikke de er ment for publisering som de er så er det den samme samme holdninga til stoffet og til arbeidsprosessen som du kan se i tekstene.


og så er det noe det er noen %eee karakterer holdt jeg på å si som dukker opp her.


det er %eee Maja og er det en som heter og Karlemann og Kapteinen %eee.


Kapteinen er da f£ f£ far sjøl %eee Christian Munch.


Karlemann er Edvard %eee og Maja er hans søster Sofie som ligger %eee for døden %eee med tøb£ tuberkulose.


for så skjer det jo helt mot slutten der skjer det også noe spennende at hun ber om å bli satt opp i en stol.


ja så og det er også en overstrøket tekst.


så det er litt artig her %eee fordi %eee.


den overstrøkne teksten midt på arket her der står det hun ville opp og sitte.


%eee skal vi se de ledet henne bort til stolen men hun følte seg enda trettere her.


han har nå %eee strøket over det og så har han gjentatt det på en litt annen måte %eee litt lenger ned.


%eee og dette er jo motivet i Det syke barn.


ja da kan vi jo avsløre det bildet at han da skriver han på en måte fra at hun ligger i sengen så kommer hun opp i den stolen som er motivet fra det maleriet han hadde malt flere år tidligere.


ja i i dette maleriet og det seinere maleriet Vår så er det en syk jente som sitter %eee i en stol med stor pute bak seg %eee tuberkuløs og ser ut av vinduet i Vår og her da som vi ser sammen med med det som skal være moren.


og det maleriet handler om at søsteren hans dør %overlapping.


ja det er ikke så opplagt %eee det at det er søsteren som at %eee dette er jo veldig kjent a£ alle kjenner Det syke barn malt i attenåttifem åttiseks.


%eee i samtida så var det er det ingen kilder som nevner at dette er Sofie.


Sofie døde altså i høsten attensyttisyv da hun var femten år og Edvard var fjorten så det var storesøstera %eee som som døde.


%eee men ingen %eee modellen til jenta er en er en jente fra Grünerløkka som het Betzy Nilsen som hadde dette rette rødhåra bleke utseende og satt modell og modellen for moren er tante Karen.


som %eee tok seg av familien Munch %eee altså ungene i familien etter at moren Laura døde.


%eee moren døde i attensekstiåtte så alt det her det er to tuberkulosedødsfall %eee bak %eee i i så langt i familiens %eee liv.


men teksten er jo skrevet %eee attennitti %eee og den nevner heller ikke Sofie.


det første jeg har så langt kommet over jeg har ikke he£ jeg er ikke helt ferdig med å gå igjennom alle kildene men jeg kan foreløpig ikke se at at man nevner at Munch nevner %eee %eee Sofie i forbindelse med Det syke barn før etter år århundreskiftet.


så det er liksom noe med at fortida og kunsten han har lagd til hans egen fortid og kunsten han har lagd i sin egen fortid blandes inn i det øyeblikket han sitter i i nåtid hvor han forsøker å på en måte jobbe fram en slags kunstnerisk %eee prosjekt for seg selv da.


altså når du jobber med Munchs biografi så må du jobbe to veier som han gjorde.


han levde f£ si framover som vi alle gjør og var jo en avantgarde han malte for framtida men han jobber samtidig og mer og mer etterhvert bakover altså i tekster så går han b£ bakover %eee og ordner opp i sitt eget liv og kunstnerskap og syr ting sammen.


%eee og da er det jo farlig å bruke de kildene som han har skrevet som en gammel mann som kilder til samtida i ungdommen %eee for de er da forma av den gamle mannens blikk.


og det han v£ veldig tydelig gjør er at han da i retrospekt %eee gjør Det syke barn til et sånt opphavsbilde til hele kunstnerskapet hvor alt henger sammen %eee og alt gir en meningsfull utvikling.


men det er jo da selvfølgelig en etterpåkonstruksjon som kommer da %eee suksessivt gjennom kunstnerskapet.


han er tilbakeskuende egentlig hele tida så det er det er altså et puslespill å prøve og så se disse herre %eee når %heh når de ulike mytene og forestilingene blir skapt langs denne veien.


men vi vi det er jo helt rimelig å anta at han hadde Sofie i tankene da han malte det.


det kan vi jo bare tenke oss at han brukte tante Karen som %eee som %eee modell %eee gjør jo det samme men samtidig så er det jo klart at Det syke barn var et et et veldig kjent motiv et sentimentalt motiv som vi kunne finne i rein kitsj versjon %eee Christian Krohg malte det Syk pike.


Hans Heyerdahl det dø£ Det døende barn noen år før.


så det jeg tror Munch jeg t£ jeg tror han %eee gjør her det her for her kan vi jo bare spekulere er å ta et ganske sentimentalt kjent motiv og som folk kjenner igjen og som berører hjertet ikke sant det er døende barn.


og kombinere det med en utrolig radikal form.


akkurat som om han vil forvirre og forføre publikum %eee ved at man både skal bli rørt og provosert på samme tid.


ja for du snakka om det før at det bildet der er så ev£ et uhørt bilde kalte du det.


hva er det som på en måte er så overskridende i hans tid med den måten å måle på?


ja først må jeg er det viktig å si at dette er ikke helt det samme bilde som s£ vi så som folk så den gangen fordi han gjorde noe han retta litt på det %eee seinere.


den gang han var la på litt mer farger litt rødt og grønt %eee og så så det første det opprinnelige bildet var me£ enda mer sånn brungrumsete.


og så %eee var det noen rennende striper som vi kjenner fra anmeldelsene som tydeligvis er fjerna %eee siden.


men ja nei for å forstå det så må vi forstå hvor %eee igjen da vo£ vo£ hvilke fast£ hvor faste %eee forventninger mennesker ha£ hatt til kunst det gjelder alle kunstarter %eee og og hvor provosert man kunne bli når man %eee hvis man brøyt det.


og en ting er jo impresjonismen og land og friluftsmalerier som jo for så vidt %eee var provoserende %eee nok %eee men men men dette går videre fordi %eee altså det er uferdig det er det det f£ forekommer folk å være grelt uskjønt.


%eee se på hendene til jenta de er ikke ferdig malt en gang.


%eee man forventa den gangen å se motivet sånn som du ser Brudeferden i Hardanger.


du ser var hva ma£ hva hva hva virkemidlene skal vise.


%eee og så har man jo idealismens %eee tanke bak at at det kun skulle være noe som løfta opp det skulle være skjønt og det skulle være godt %eee det skulle ikke være noe som provoserte og dro ned og dette her %eee forbryter seg mot absolutt alle tenkelige regler.


%eee og det skiller seg jo også så ut i i samtida at at man kan spørre seg hvor i all verden kom det fra og hadde jeg det er klart det er det som er så jeg er jo historiker jeg er ikke kunsthistoriker %eee så jeg b£ blir jo veldig interessert i samfunnet jeg da %eee når jeg kommer til en sånn et sånt problem.


jeg vet ikke hva som fikk %eee en ung mann treogtjue\tjuetre år gammal til å å å sende inn til høstutstillinga noe han visste kom til å bli fullstendig skandale.


%eee hadde jeg visste det så had£ ville jeg kanskje blitt en skandaløs genial kunstner sjøl %eee men det er jeg ikke.


%eee men jeg kan si jeg tror at kanskje %unint alt jeg kan gjøre er å prøve å si noe omstendighetene da som som gjør det mulige %eee at man får et klima for den type overskridelser for det er så fasinerende å se hvordan Kristiania og Norge på det tidspunktet %eee kunne avføde så mye kunstnerisk kraft som som fikk så stor innvirkning i Europa.


altså vi hadde et slags vindu i attenåtti og nittitallet særlig hvor Skandinavia og kanskje særlig Norge hadde sånn var sånn kulturell kraft som som %eee som s£ fikk en stor innflytelse særlig i tys£ det tyske området.


ja for det er jo veldig en utkant vi snakker om her.


vel je£ det jeg prøver å gjøre er å se på dette å komme fra en provins en provinsnasjon %eee og for så vidt til dels også en postkolonial nasjon som Norge var at det fantes en ressurser i det altså ikke bare at det var en ulempe.


%eee og det ok det var nå en kort kunsthistorie %eee og d£ %eee og da må vi %unint det som i grunn sammenfaller fint med når Munch begynte å male attenåtti %eee det er jo da den store hjemkomsten altså hvor %eee det man kaller annengenerasjon norske kunstnere begynner å etablere seg hjemme før det så har de gjerne bodd i Tyskland og holdt seg andre steder.


men man begynner å få et norsk kunstmiljø og det er da Christian Krohg %eee Werenskiold %eee Harriet Backer hele den tallrike generasjonen.


så de kommer hjem med radikale ideer fra den store kunstmetropolen som er Paris.


der har man liksom der er impresjonismen.


der er de store ba£ liksom moderne eksessene i maleriet.


og det som er slående og som forundrer meg at ikke flere har %heh stussa over før er hvor lett det var for disse kunstnerne å få gjennomslag for denne kunsten dette radikale kunstsynet i Norge i den lille ravnkroken vi var i %eee hvis det er da en ri£ riktig betegnelse.


men det er altså en slags korrespondanse mellom provinshovedstaden Kristiania og metropolen Paris hvor ideer flyter ganske fritt.


de hadde jo kanskje med seg en slag autoritet det da når de kom tilbake fra det store utland.


vel de var ganske autorative typer, men viktigere er det at i Norge så fantes det knapt en kunstinstitusjon %eee et rudimentært nasjonalgalleri altså teater ikke noe ordentlig nasjonalteater.


ikke sant vi vi hadde det jeg vil si %eee kalle for et lavt dannelsestrykk.


%eee v£ v£ vi hadde ingen kunstinstitusjon som var altså ing£ ikke noe akademi %eee ingen utvikla kritikerstand som man hadde i de store europeiske landene og det ga en f£ form for åpning for ikke bare Munch men altså det her starta med Ibsen.


som også er det jeg kaller en slags dannet barbar i den forstand at Ibsen kjente til %eee kulturarven i Europa men vokste opp i en nasjon som ga %eee liksom rom for disse galskapene som han kunne %eee gjøre ja som viser seg med Brand den type overskridende verk %eee i sin tid.


og Munch har mye av det samme og kanskje enda mer fordi litteraturen er jo veldig fri veldig enkel, der trenger du bare en penn og et papir så kan du skrive en bok, mens %eee mens teateret og billedkunsten krever mye mer organisjo£ organisasjon og institusjoner som ikke fantes på denne måten i Norge.


og det gjør at kunstnerne veldig raskt får en stor makt i Norge og og og og og etablerer seg med høstutstillinga i attenåttito og da får man det man kan kalle den norske modellen som vi kjenner igjen v£ fra til og med vår tid hvor altså kunstnerne og staten forhandler om å v£ utforme kunstlivet.


%eee mens de herre s£ tunge autoritetene akademiprofessorene som du hadde andre steder som virka konserverende på kunsten de d£ de hadde vi liksom ikke her på den samme måten.


%unint jeg kan ikke si alt for det er ganske mye men det er et eller annet en form for autonomi i Kristiania på i Munchs tid.


han har jo da han begynner å male som en ung mann sammen med sine venner %eee og de som er hans fedregenerasjon er bare ti til femten år eldre enn han.


det er Christian Krohg, Eilif Peterssen alle de her.


de er bare noen få år eldre enn han og de er sjøl veldig aktive og har mange år foran seg s£ e£ e£ og har sin egen revolusjon så han han valser liksom i hælene på noen andres revolusjon.


og kommer til sin først sitt første gjennombrudd rundt i attenåttiseks da og det er jo akkurat da akkurat da den politiseringa av kunsten begynner også også toppe seg hvor man begynner å søke kunst for kunstens skyld.


så hans revolusjon blir ikke politisk han har jo ingen tendensdikter eller m£ maler sånn som Christian Krohg %eee for eksempel var det.


han han vet han lærer av sine læremestere at han skal bryte ny grunn.


%eee de oppfordrer %eee sine elever til å bryte regler inkludert sine egne, så det er en veldig sånn revolusjonær %eee stemning i Kristiania på den tida.


så kan du legge til det personlige at han kommer fra en familie som har falt fra embeds£ embetsstanden bor på Grünerløkka på feil side av elva m£ i og er på en måte også sosialt noe løsrevet fra fra sin stand da.


%eee og han er i tillegg så er han syk gjennom barndommen så han har på en måte det bortskjemte barnets privilegier altså det syke sykesengas privilegier.


%eee han blir t£ tatt godt vare på og blir oppmuntra til å utvikle evnene sine %eee i senga isolert, så den den form for autonomi som han oppnår finner man både i familien, man finner det i offentligheten og man finner det i den provinsielle nasjonen Norge.


skal vi gå tilbake til brevet hvis du leser eller teksten hvis du leser den siste sida også?


da er det altså Maja som ligger der i senga.


nå begynte jeg på feil side jeg beklager %heh.


så det er jo det er jo en veldig sånn traumatisk barndomsopplevelse %eee s£ som skildres eller forsøkes på en måte gis en slags litterær form.


og det handler jo mye om sykdom og Munch hadd£ levde jo med sykdom rundt seg.


%eee hvordan tror du liksom det med sykdom bidro til å forme han som kunstner?


%eee og %eee veldig mye men jeg kom på at jeg må bare s£ f£ fullføre %eee dette her hva hva han gjør her i denne teksten hvis det er greit.


%eee fordi %eee ja det henger jo i og for seg sammen med sykdom fordi den tradisjonelle forståelsen av Munch er jo at han var hjemsøkt av sykdommen og familiens arv.


altså det gikk %eee både tauber£ tuberkulose i familien på særlig på morsida %eee og nerveproblemer og hold på å si galskap %eee mentale problemer på farssida.


og han på en måte er hjemsøkt av det her og siden %unint faren dør rett før han skriver dette her så har man tenkt seg at han da blir hjemsøkt av minner og at han da f£ de måtte det er en forestilling om at han da maler rett ut fra levra fra hjertet sitt ikke sant %eee fordi han er hjemsøkt av av s£ fortida.


disse tekstene er like mye prega av %eee en bevisst jakt på et kunstnerisk program.


så han han søker altså det er ikke bare at de minnene %eee hjemsøker ham.


han oppsøker minnene systematisk %eee og ikke bare minnene han ogs£ er også opptatt av sanseoverskridende opplevelser.


dette er inngangen til attennittitallet %eee hvor man er nesten besatt av denne ideen om %eee at %eee det er en sammen at alt henger sammen %eee kropp og sjel, sjel og kosmos, naturen og menneske.


det er en motreaksjon på den %eee liksom beinharde kalde positivismen altså darwinis£ Darwins funn %eee naturvitenskapenes framgang som som og og den teknologiske utviklinga i det moderne samfunnet som er jo både fasinerer mennesker og overbeviser mennesker.


det v£ var vanskelig å avvise utviklingslæra og så videre men samtidig %unint ble frarøva sin sjel.


e£ sla£ et slags gudssavn som slår inn ved inngangen til attennittitallet og som vi da kaller kaller det nyromantikken eller du kaller det for symbolismens tiår så er det fasinerende t£ tiår du kan kalle det holismens tiår ville vært bedre.


man forsøker å på en måte å samle verden igjen.


%eee det har mange retninger antroposofi, spiritisme, teosofi.


alt går på en måte ut på det samme, å prøve å hele verden igjen, ikke ved å sette opp noen motsetninger mot vitenskapen, men ved å se sammenhengen.


så man blir intenst opptatt av alt som har med elektrisitet å gjøre, for det er jo magisk.


det det er et det er magiske krefter som binder oss sammen.


dette er New Age i %eee original tapning.


%eee og det samme og og og og med da ja man sier at det er irin£ erindringsbilder, men han er altså veldig opptatt av hvordan da sansene henger sammen og minnene %eee også henger sammen så så så derfor går han også inn i s£ i søsterens sykdomssituasjon men også i sine egne sykdommer.


jeg tror han skriver mange av disse tekstene mens han sjøl har feber, for han er opptatt av hvordan fargene og hvordan rommet endrer seg og hvor hvis du ser hva han skriver om %eee om Maja at hun at hun ligger der og og og urolig om %eee %eee og fantaserer og hvordan fargene endrer seg.


altså dette er mange tekster hvor han skriver om hvordan sansene %eee liksom forvrenges, for han er opptatt av dette grenselandet og denne sammenhengen mellom mennesket og ja.


og du snakka om at liksom rom£ nei fr£ få høre.


nei du snakka om på en måte den romantiske ideen er at han han hjemsøkes av disse minnene fordi det bare blir sånn, mens det du sier at han han vil gjerne hjemsøkes.


jeg v£ tror han blei hjemsøkt for faren døde og det var nok veldig veldig vondt.


det var en veldig komplisert forhold til faren sin så vi det er ikke noe enten eller her men det inngår altså i en i en %eee en bevisst søken.


og det er viktig hvis man ska£ hvis noen her ut vil skrive en ny biografi om Munch %eee det må dere bare gjøre %heh så vil jeg gi ett råd og det er å huske at %eee uansett hva Munch snakker om uttaler seg om gjør så handler det om én ting og én eneste ting hans egen kunst.


alt han gjør uansett om det er noe grusomt om og sett om han kommer i en skj£ fylleslagsmål på en en bar så vil det være en de£ noe han bruker %eee formidler som en del av kunsten men også oppbygning av på en måte kunstnerimaget eller kunstnerpersonaen.


så så det gjør han også med sin egen familie.


%eee at hun dør av tuberkulose det er ganske d£ da kommer vi inn på sykdom.


du har nerver og du har lunger tuberkulose og du har %eee det man den gangen veldig enkelt kalte nerver som kan være en samlebetegnelse for alle mentale problemer.


%eee motebetegnelsen den gangen var forresten nevrasteni %eee et begrep som oppstår i U_S_A\USA på attensekstitallet og som sprer seg veldig %eee i Europa på attenåttitallet og framover.


og det er rett og slett en sånn %eee litt sånn uklar diagnose %eee på %eee det man oppfatter som umuligheten av å leve i et moderne samfunn.


altså alle disse kaskaden av inntrykk som det industrisamfunnet som begynner å påføre mennesket er for mye for mange og og og og og og man får utslag som utmattelse %eee tretthet li£ livslede og så videre.


dette høres jo veldig kjent ut %eee i dag.


og Munch led av nevrasteni da eller identifiserte han seg som en som?


den første han ville ikke brukt det ordet og det er interessant.


%eee den norske kritikeren Andreas Aubert skriver rundt den tida nå husker jeg ikke det nøyaktige årstall men rundt attennitti så sier han at Munch er en typisk nevrasteniker.


men Munch gjør ikke det og det er ganske viktig fordi han ja altså han ser på sykdom til og med galskap som en form for ressurs %eee så lenge han får lov til å definere det sjøl.


men la oss ta det i rekkefølge la oss ta lungene og nervene %eee først for nå nå roter jeg litt med kronologien fordi det er en sla£ en kronologi.


lungene tuberkulosen er romantikkens høyromantikkens sykdom.


den bleke kunstneren som som har en sånn hvit gjennomskinnelig hud %eee noe eterisk ved seg som om han e£ står i forbindelse med noe himmelsk allerede.


det er en %eee Susan Sontag har jo skrevet en hel bok %eee eller egentlig en halv bok om %eee tuberkulosens %eee metaforikk %eee og det passer veldig godt til Munch.


%eee han har denne romantiske sida ved seg.


%eee og beskrivelsen av %eee Sofies død passer veldig godt inn i en sånn type %eee tuberkuløs metaforikk hvor den ja for tuberkulosen først så ramma det jo unge mennesker.


%eee i en tid med høy dødelighet så var det akkurat sånn mellom oh£ når det var jeg vet ikke når du var mellom åtte og fjorten år så skulle du jo leve.


men tuberkulosen ramma ofte de unge menneskene så det var desto mer tragisk %eee men selve tuberkulosen har jo en sånn en slags sånn skjønnhet over seg.


vel %heh den er ikke så s£ den var selvfølgelig ikke så skjønn %eee i virkeligheten %eee men man hadde sterke forestillinger om at det var noe skjønt altså at %mmm at det barn f£ eller %mmm voksne unge mennesker lå der blekt og døde sakte med sk£ med med en hud som blei blek og nesten transparent.


%eee det var fukt i lungene fukt %eee og sykdommen trodde man kom fra fukt i lufta så d£ så %unint kroppen blei oppløst på et vis for å sette sjelen fri.


%eee det døende barnet %eee %eee blir jo får jo sin egen vri altså det døende barnet blir klokt og sier vise ting trøstens ord.


%eee dette her finner vi i litteraturen også og og og og og Sofie tillegges jo en viss hu£ hun trøster de som er rundt henne.


himmelen %eee kan liksom skin£ ses i det skinnet i øynene hennes.


den unge Munch %eee som vandrer rundt på Karl Johan som en liksom autokratisk dandy %eee er også en blek altså han han går som en sånn gjenoppstanden Lasarus fra graven til Grand %eee på en sånn el£ s£ på den type romantiske %eee viset.


%eee så det er på en måte en arv man har da fra høyromantikken og som man finner personifisert i moren og søstera den ene søstera ing£ %eee altså Sofie.


og så har du faren Christian og den andre søstera Laura.


de har begge sterke nevrotiske tendenser og og begge også særlig Laura store mentale %eee f£ blir mentalt syk.


der har du nervene %eee som Munch mer og mer %eee identifiserer seg med så det tuberkuløse ved ham imaget der det det måte fader litt ut.


du ser det sist i et %eee ja i i Selvportrett med sigarett fra attennittifem så har du litt av det her imaget men så blir han %heh mer og mer av en nervebunt.


%eee men det er viktig for Munch at det ikke at han blir sett på som en nervøs kunstner og går man til %eee idéhistorie og mental men %eee og mentalitetshistorien så ser man at det er dette er jo et et fenomen et elitefenomen kan du si det å være nervøs.


det var en en adekvat reaksjon på det moderne liv for et skapende menneske.


%eee g£ og og når jeg nå Munch hadde store krise er fra nittento til nittenåtte og der er det altså så mye nerver og det er bare nerver.


og og for nerver er og og da mener jeg nerver altså det betyr ikke det det er ikke så har du nerveproblemer så betyr ikke det at du er syk i hodet.


det er rett og slett nervene som brister.


så Munch var jo redd da da krisa var som sterkest for at han skulle bli tatt for å være en alminnelig gal og bli sperra inne.


så han for eksempel høsten nittenåtte så er han på jakt etter se han må legge seg inn for da går det virkelig dårlig %eee men han er redd for å å at han skal bli rett og slett låst inne og bli tatt for å være en alminnelig sinnssyk.


han er jo en gal kunstner og det er det han også vil være ja.


ja så han prøver liksom å f£ finne den balansen mellom fordi når du snakker om at han bruker det som en del av sin kunstnerperson og så videre så er det jo nærliggende å tenke at han at han later som litt eller at han liksom at han bruker det.